Heidi! Kom hit!
God dag, Dete.
Jag är varm.
- Är det långt kvar? - Det är nästan ända uppe vid toppen.
- God dag, Dete. - God dag.
- Är det här din salig systers dotter? - Ja. -Kom, vi måste fortsätta.
Hon har vuxit.
Kom!
Vart går du med henne?
- Hon ska till sin farfar. - Farbror Alp? Milda makter!
Din farbror har ingen själ.
Han avskyr människor. Det sägs att han har glömt hur man talar.
Ska hon få bo på barnhem, då? Eller hos någon bonde vi aldrig har träffat?
Du vet hur det är. Ingen vill ha ännu en mun att mätta.
Hon kanske skulle ha det bättre hos främlingar.
Han är ovän med sin egen son.
Må Gud förbarma hans själ.
Han kommer inte att vilja veta av barnet, var så säker.
Heidi! Var är du?!
Heidi! Kom genast hit!
Jag kommer!
God dag, farfar!
God dag, farbror.
Det här är Heidi, ditt barnbarn.
Jag har fått arbete i Frankfurt. Så därför tog jag med mig Heidi hit.
- Hon är ändå av ditt kött och blod. - Försvinn, båda två!
Jag har tagit hand om henne i fem år. Men jag kan inte göra det längre.
- Se till att packa er härifrån! - Kom, Heidi...
Heidi... Nu ska du lyssna på mig.
Var inte rädd för din farfar. Han kommer inte att kröka ett hår på dig.
Se så, i väg med dig nu.
I väg med dig!
Må Gud förlåta mig.
Hallå?! Ta med dig ditt barn!
Spring efter henne!
Men hon vill ju inte heller ha mig.
Farfar?
God morgon, farfar.
Drick!
- Tack. - Jag ska ta med dig till prästen.
Han vet vad vi kan göra av dig.
Gapa!
Flickan är stark och sund.
- Hon blir inte till besvär. - Hon kan inte bo hos mig.
När jag är i Maienfeld om tre dagar kan jag se om någon bonde kan ta henne.
Annars får det bli barnhem. Hon får bo hos dig så länge.
Jag tar med henne ner igen.
Det är din kristna plikt att ta hand om ditt barnbarn.
Ta med dig den här. Gå nu.
Farfar?
Ska jag sova i stallet i natt?
Sov var du vill.
Du har ju bara en stol.
Och bara en säng.
Vad finns där uppe?
Får jag sova här uppe i höet, farfar?
Farfar...
Jag vill inte bo på barnhem.
Nej!
- God morgon, farfar! - Drick din mjölk.
Vänta här.
God morgon, getterna!
Lilla björn och Lilla svan, kom!
- Kom nu! - Kom hit, getgeneralen.
Ta med dig flickan upp i alperna.
Hon har ingen aning om hur det är uppe i bergen.
Hej! Jag heter Heidi.
- Här... - Tack.
Sätt lite fart!
Du hörde vad din farfar sa. Du ska göra som jag säger.
- Ja då. Vad heter du förresten? - Peter.
- Bor du här nu? - Ja. Han är min farfar.
Din farfar? Varför bor du inte med dina föräldrar?
- De är döda. - Min pappa är också död.
Tills nu har jag bott hos moster Dete i Bad Ragaz.
Jag satt inne hela dagarna. Det är bättre här, där jag får vara utomhus!
- Vänta! Håll dig i närheten! - Ja ja.
- Vad heter den lilla där borta? - Snöhopparen.
Visar du mig hur man gör upp eld?
Visst.
Peter? Har du ätit av osten och korven?
Jag? Nej, det var inte jag.
- Vem var det då? - Ingen aning. Kanske en get!
En get?
Hallå där! -Sitt kvar här. - Nu får ni sluta!
Sluta!
Bort med er! Sluta nu! Ni ska få se!
- Sluta upp med det! - Lyssna! Jag sa åt dig att sitta kvar!
- Sluta piska. De har ju slutat slåss! - De ska straffas. Det blir mindre mjölk.
Om du slutar slå dem får du hälften av min mat.
- Hälften? - Ja.
- Varje dag? - Men då får du inte slå getterna.
- Lovar du det? - Varje dag? Hälften...
- Ser du? Titta, där är den! - Ja, jag ser den.
Titta! Ducka!
- Nu är det din tur. - Ska jag?
Hallå!
Heidi... Du får inte tala om för din farfar att du ger mig hälften av maten.
Jag säger inget.
I byn sägs det att han har dödat någon.
Tack.
I natt vill jag sova i stallet.
Har Peter berättat historier om mig?
- Och du tror på honom? - Borde jag göra det?
Folk pratar så mycket i byn.
Du ska själv bestämma och lita på vad du ser och hör -och inte höra på skvaller.
God natt, farfar.
Så vackert det är!
Jag hittar här uppe.
I morgon ska jag visa var det finns edelweiss.
Peter...
Jag är inte här i morgon. Farfar ska ta med mig till prästen.
Va?! Lämnar du mig ensam med de dumma getterna?
Hallå! Upp! I väg med er!
Hur ser du ut?
Farfar?
- Är stolen till mig? - Vem skulle den annars vara till?
- Du sa att jag skulle härifrån i morgon. - I morgon ska du upp i alperna igen.
Och sen samma sak dagen därpå?
Sluta ställa en massa frågor och gå och tvätta ansiktet.
Tack, tack, tack!
Peter! Jag får stanna!
- Jag kan inte komma i morgon. - Varför inte?
- Jag måste till skolan. - När kommer du tillbaka?
- Till våren. - Inte innan dess?
Nej.
Men du kan komma och hälsa på mig. Min mormor skulle vilja träffa dig.
Inte mer sovande och ätande! Nu räcker det! Kom nu!
Får jag gå i skolan?
Kom och ät.
- Vilken fin morgon vi har. - God morgon.
Jag har funderat på hur ni har tänkt göra med flickan.
- Det behöver ni inte bry er om. - Om ett år måste hon gå i skolan.
Aldrig i livet.
Var lite förnuftig. Alla barn måste lära sig att läsa.
Hon kan inte gå ner till byn ensam på vintern. -Kom, så går vi ut.
Ska hon vara ensam där uppe hela vintern?
- Hon behöver en vän i sin ålder. - Hon har allt hon behöver.
Det är olagligt.
Det bryr jag mig inte om.
Kom nu!
En sån envis gubbe!
Titta här.
Nu är den klar.
Den är väldigt fin. Tack, farfar.
Om det ändå bara var vår igen.
Snabbare!
- Tack. - När det skymmer hämtar jag dig.
- God dag. Är Peter hemma? - Han är fortfarande i skolan. Kom in.
- Mor, vi har besök. Det är Heidi. - God dag!
Hon ser dig inte.
Kom lite närmare, Heidi.
- Ser du inget alls, mormor? - Inte med ögonen.
Men jag känner med händerna.
- Heidi! - Peter!
- Tack. - Du missar inget. Skolan är urtråkig.
- Det säger du för att du inte kan läsa. - Det kan inte du heller.
- Varför måste man kunna läsa här uppe? - Ät upp!
- Du kan få min. - Tack, Heidi.
Men det är för hårt. Jag har inga tänder kvar att tugga med.
Jag tar det.
Visste du att hans mormor inte ser?
Och hon kan inte tugga hårt bröd.
Vilken tur vi har, farfar!
Farbror! God dag!
Jag har goda nyheter.
Jag har hittat ett ställe åt Heidi med en familj genom mitt arbete i Frankfurt.
Det är en ansedd familj. Heidi kan studera tillsammans med deras dotter.
Hon kommer att få utbildning! Det är en bra chans för henne.
Kan du bara säga nåt, snälla?!
När du känner dig klar kan du gå härifrån.
- Jag tar med mig henne till Frankfurt. - Heidi ska stanna här.
Jag hörde i byn att du inte låter henne gå i skolan.
Det är ditt fel att hon varken lär sig läsa eller skriva!
- Ska hon bli förvildad här uppe? - Så nu bryr du dig om henne!
- Det fanns ingen annan utväg. - Nu räcker det. Jag har hört nog!
Om du inte skickar henne till skolan... blir hon satt på barnhem.
Jag ska hämta henne. Om så behövs tar jag hjälp i byn.
Var är flickan förresten?
Heidi är min nu. Försvinn härifrån.
- Heidi! - Dete?
- Moster Dete! - Mitt barn! Kom hit!
Har du saknat mig?
Unge man, ta hand om getterna nu. Jag måste tala med Heidi.
Den här vägen.
Slå dig ner.
Vad skulle du säga om att bo i ett stort vackert hus?
Familjen Sesemann är en underbar familj i Frankfurt.
- De söker en vän till sin dotter. - Men jag tycker om att vara här.
Men flickan i Frankfurt ser fram emot att få träffa dig.
- Jag är hellre kvar hos farfar. - Men Heidi...
Farfar vill också att du ska följa med mig.
- Är det så? - Mitt barn...
Både han och jag vill ditt bästa.
- Kom, så går vi. Vi ska med tåget. - Jag vill säga hej då.
- Det hinner vi inte. - Är det långt bort?
- Nej då. - Tänk om jag inte gillar det.
Då kan du komma tillbaka hit. Det har du mitt ord på. Kom!
Då går vi! Kom nu! Gå med er!
Var är Heidi?
Upp med dig!
Då åker vi!
De har redan åkt med hästdroskan. Du är för sent ute, gamling!
Stå och glo där bara, du.
Ett under att flickan fortfarande lever.
Ni där! Kan ni hjälpa mig? - Heidi, hoppa av. Tåget går snart.
Se så, i väg!
Heidi, kom tillbaka! Stanna hos mig!
Heidi! Kom genast in! Nej, kom!
Är ni ledig? Till Sesemanns villa, tack. - Hoppa in nu.
Heidi!
Hoppa ut nu.
- God dag. Hur kan jag stå till tjänst? - God dag.
- Välkomna, mina damer. - Fröken Rottenmeier väntar oss.
Den här vägen, tack.
Uppför dig ordentligt! Nu ska du presenteras för fröken Rottenmeier.
- Hon är guvernant åt lilla fröken. - "Guvernant"?
Ja. Hon är en förnäm dam som tar hand om Klara. Så nu måste du uppföra dig!
- Fröken Rottenmeier tar emot nu. - Tack. -Heidi...
Ursäkta, men Heidi hann inte byta om.
- Vad heter du? - Heidi.
- Det är inget kristet namn. - Hon heter Adelheid, som sin mor.
Gud välsigne hennes själ.
- Flickan ser väldigt ung ut. - Hon är liten för sin ålder.
- Jag är åtta år. - Åtta?
Å nej, det går inte för sig. Följ med mig, Dete.
Adelheid är precis vad herr Sesemann ville ha:
Ett ofördärvat schweiziskt naturbarn.
Nu vill jag att det blir som vi har bestämt.
- Vad heter du? - Heidi.
Jag heter Klara. Vad tycker du om Frankfurt?
Farfar och moster Dete bad mig komma hit.
Men om jag inte trivs får jag åka hem.
Jag har aldrig träffat någon så märklig som du.
- Är det pojkkläder? - Ja. Det är praktiskt uppe i bergen.
- Särskilt när man klättrar. - Å, klättring...
- Kan du inte gå? - Nej. Verkligen inte.
- Måste du alltid sitta i den stolen? - Ja.
Du kan skjuta på den. Försiktigt.
- Tycker du om huset? - Det är så stort.
Förlåt mig!
- Vad har hänt? - Jag körde in i bordet.
Jag var ouppmärksam. Förlåt mig.
Då så. Det är dags för kvällsmat.
Låt oss gå och äta.
- Du liknar getherden Peter. - Ursäkta?
Adelheid! Du får inte dua personalen.
Här i huset använder vi bestick.
Vi måste lära henne bordsskick.
- Förlåt! Jag hämtar en trasa. - "En trasa"?
Sätt dig ner, Adelheid!
Tinette! Silence!
- Får jag en bulle till? - Sebastian!
"Kan han vara snäll och servera mig två frallor?"
Kan han ge mig två bullar... tack!
- "Servera mig två frallor!" - Servera mig två bullar.
- "Två frallor." - Två frallor.
Tack!
Här har vi regler. Serveringspersonalen tilltalas i tredje person.
Samtal med personalen ska undvikas.
Frukosten serveras kl. 7.30.
Lektionerna äger rum på kontoret och börjar kl. 8.15.
Kl. 12.30 serveras lunch.
På eftermiddagen har vi två timmars vila och skoldagen slutar kl. 19.
Det får inte förekomma springande eller hoppande i huset -här går vi.
Och vi höjer aldrig våra röster.
Fröken Rottenmeier...
Vad gör du?
- Du får inte springa omkring här inne! - Jag?
- Tvättar ni er aldrig uppe i bergen? - Det är klart att vi gör!
Någon har sagt att där du kommer ifrån... Där uppe...
Där finns spöken och gnomer. Har du sett dem?
Stilla!
Sätt på dig dem där. När du är klar kan du komma upp.
Heidi, så här!
Nej! Smörkniven.
Ja, fröken Adelheid.
Öppna boken och börja läsa första kapitlet högt.
- Jag kan inte. - Ursäkta?
- Jag kan inte läsa. - Unga fröken kan väl alfabetet?
Vad är det här för bokstav?
- Det ser ut som ett berg. - Ja, det gör det.
Fröken Klara, det här är inte roligt.
- Peter kan inte heller. - Peter?
Peter är min vän.
- Peter sa att det inte behövs i bergen. - Inte behövs?
Lilla fröken...
Alla kan och måste lära sig att läsa.
Ursäkta mig ett litet slag.
Kan hon inte alfabetet?
Vi har släppt in en vild och obildad varelse i vårt hus!
Den unga damen kanske borde få en annan lärare.
Det skulle glädja er.
Kan ni inte lära henne alfabetet samtidigt som ni undervisar Klara?
- Absolut inte! - Jag ser till att Adelheid lämnar oss.
Kan man inte öppna fönstret?
Hur så?
Jag vill titta på bergen.
Kan fröken Adelheid sätta sig ögonaböj?
Så kan vi börja lektionen. Det är hög tid!
Fröken Klara...
Fröken Adelheid, berget är ett A.
- A som i Adelheid. - A!
Exakt!
Kan du köra mig dit?
Ta inte tillbaka dem så mycket. Ingen ska se att vi är här.
Jag ville visa dig den här.
- Det är du. - Och mamma.
- Men du står ju upp. - Ja.
Jag blev dålig efter... hennes död.
Pappa saknar henne också.
Men han reser hela tiden i arbetet.
Och jag sitter fast i det här huset!
Du där!
Jösses! Mademoiselle får inte smyga så där.
- Förlåt... - Det är dags för frökens vilostund.
- Men jag kan inte sova. - Det handlar om att vila.
Hur kan jag nu stå till tjänst?
Vet du... Vet han hur man öppnar fönstret?
Vilket?
Mademoiselle!
Himmel! Inte så långt ut!
Här finns ju inga berg alls.
Jodå. Men härifrån ser man inga berg.
Se där! Uppifrån tornet ser man mycket längre.
Jag stänger fönstret och fröken går till sitt rum -annars blir det bråk.
Tack! Och ajöss!
Ajöss...
Vi måste vara tillbaka innan vilostunden är slut.
Höger! Nej, vänster...
Det stämmer! Rakt fram.
Var är tornet?
Jag är inte säker.
- Han kanske vet! - Han är tiggare! Prata inte med honom!
Heidi!
Ditåt.
Titta, där är det!
Där! Där är ingången!
- Hur kommer du upp? - Tänk inte på det. Gå upp, du.
Gå nu bara!
Jag hoppas att fröken har fått vila.
Fröken?
Här har jag något som jag är säker på att fröken tycker om.
- Så söta! - De kostar bara några ören.
Varför står du bara där? Leta upp dem! - Fröken?!
- Adelheid! - Jag hittar dem inte någonstans.
- Ytterdörren var öppen. - Och?
- De har kanske gått ut. - Ut? Men vart kan de ha gått?
- Det är nog bäst att se efter på gatan. - Milda makter...
Leta upp barnen, Sebastian! Hitta dem bara!
Var är bergen?
Farfar...
Heidi! Hur var det? Titta här!
Å, vad söta de är! Vi måste ge oss av.
Fröken? Var sjutton har ni varit?
Nu får vi skynda oss hem.
- Var i herrans namn har de varit?! - Inte så långt bort. De ville få lite...
- Vi ville ta en nypa luft. - Exakt.
Du körde ut Klara ur huset! Förstår du hur farligt det var?
Vad...?
Vad skulle du säga till hennes far om det hade hänt henne något?
Och du glömde hennes band...
Vad i hela friden? De där kräken måste ut!
- Nej, snälla! Kan vi inte behålla dem? - Aldrig i livet! Jag...
Jag kan inte andas. Herregud!
Få ut dem härifrån! Bort med dem!
Skynda! Snabbt!
Jag tar gärna hand om de små djävlarna.
Stopp! Den kommer hit! Skynda dig! Sebastian!
Den kommer hit! Den anfaller!
Nej! Adelheid får ingen kvällsmat i dag.
- Ni kan inte... - Fröken Sesemann.
Uppfostran är de vuxnas sak.
Ställ dig där borta. Med ansiktet mot väggen.
Ögonaböj!
Du ska vända ansiktet mot väggen.
Ansiktet mot väggen, sa jag ju!
Nästa gång spärrar jag in dig i källaren med råttorna.
- Jag åker hem. - Ursäkta?
Va?! Heidi!
Jag måste.
Men vad... Varför? Heidi!
Du stannar på fläcken!
Jag sa ju att du skulle stanna!
- Hur vågar du? - Dete sa att jag kunde åka när jag ville.
Jaså, det gjorde hon? Då ljög hon. Du kan inte återvända hem.
Vet du vilken tur du har? Jag skulle älska att växa upp i ett sånt här hus.
- Vad gör du med frallorna? - De är till Peters mormor.
Dumma barn! Låt dem ligga!
Heidi...? Vad gör du?
Ser du inte vad du gör med henne?
Gå till ditt rum. Ögonaböj!
Tinette? Tinette!
Farfar...
Var är Klara?
Elle est malade. Sjuk. På grund av dig.
Du måste vara lilla fröken från Schweiz.
- Var inte rädd. Jag är Klaras doktor. - God dag!
God dag! God dag...
- Är Klara sjuk? - Hon mår redan bättre.
Jag tror nog att hon vill träffa dig.
- Så hej då. - Adjö.
- Är jag så hemsk att du vill åka? - Nej!
Det beror inte på dig.
Jag har bara dig, Heidi.
Vi kan ha roligt tillsammans.
N!
- Nu borde det gå lite snabbare för dig. - Q...
Den ser ut som en bulle.
Där har vi ett T -som i "tull". Och ett D -som i "drulle".
Och sen kommer B -som i "bröd".
Och det börjar på...?
B! Vad är det med dig? Hur kan du ha glömt det redan?
- Guvernanten har klätt upp sig så fint. - Inte alls. Vad inbillar ni er?
- Välkommen hem, herrn. - Sebastian.
- Kära du... - Så angenämt att se er, fru Sesemann.
Så ja...
- Pappa! - Klara, min flicka!
- Mitt kära flickebarn! - Vilken överraskning!
- Och här har vi lilla Adelheid! - God dag.
Jag har en överraskning åt er.
- Farmor! - Å, Klara!
Min kära kära flicka...
Jag är på genomresa, men jag måste bara hälsa på dig.
Låt mig få titta på dig. Se så bra du ser ut! Och...
- God dag, frun kära. - "Kära frun!"
Äsch, trams! Du kan säga farmor till mig.
Det var en bra idé att hitta en vän åt Klara. Nu är hon mycket gladare.
Jag måste... Tyvärr måste jag grumla glädjen med min rapport.
Adelheid visar... Det finns inget annat sätt att uttrycka det...
Hon är lite bakom.
- Är hon lite bakom? - Vad menar du?
Adelheid kan inte läsa. Hon kan inte ens alfabetet än.
Trots att hennes lärare verkligen anstränger sig hårt.
Det här har stört fröken Klaras undervisning.
Det innebär även en omöjlig rutin på dagsschemat.
Jag tror att jag vill bilda min egen uppfattning.
Därefter får vi se.
"När fåraherden räknade fåren den kvällen"-
- "måste han ha sett att det minsta fåret inte var där."
"Var kunde det vara? Det började snöa och blåsa iskallt."
Det hände Peter och mig en gång. Vi blev av med en liten get.
- Hittade ni den? - Ja, som tur var.
Där du kommer från, det måste vara väldigt annorlunda, eller hur?
Hur slutar berättelsen? Snälla...
"Det blev allt mörkare och snöflingorna virvlade i luften."
"Plötsligt hörde han hur ett lamm bräkte svagt."
Så där... Jag slutar här.
- Hittade han lammet? - Det kan du själv läsa.
- Men jag kan inte läsa. - Varför inte det?
Peter sa att vi inte behöver kunna det.
Peter säger kanske det. Men du måste inte alltid tro vad andra säger åt dig.
Om du hade kunnat läsa hade du fått veta hur berättelsen slutar.
- Och visst tycker du om berättelser? - Ja, det gör jag.
Ja, då så. Jag låter boken vara kvar här.
"En"...
Heidi är ett underbart och väldigt känsligt barn.
Med lite ansträngning kommer hon att lära sig att läsa.
Men jag känner på mig att hon inte är lycklig.
Inget fattas henne här.
Det är något i hennes själ.
Jag tror att livet i det här huset går emot hennes väsen.
Klara har aldrig varit lyckligare än nu.
Tack vare Heidi slipper du få skuldkänslor när Klara får vara ensam?
Snicksnack!
Hallå...?
Tinette?
- Vad gör du här? Vad har du i handen? - Ett spöke! Hör ni inte?
- Spöken finns inte! - Jo, lyssna!
Sebastian! Hjälp! Ett spöke!
- Och inget har blivit stulet? - Jag har räknat silvret tre gånger.
Och jag låste dörren. Jag svär på att det var ett spöke.
Snicksnack, Tinette! Dumheter!
Sebastian, du är förnuftig. Det måste finnas en förklaring.
Tja... Jag måste säga att när herrn frågar...
...kan man säga att saker händer som är...
...ja, som är... hur ska jag säga... övernaturliga.
- Övernaturliga? - Ja. Jag förstår.
Jaha...
Jag ska göra slut på den här spökhistorien.
Se till att barnen inte får höra något om det här. God natt!
- Vi går och lägger oss. - God natt.
"I... i..."
"...da... dal... dalen..."
"I dalen..."
"I dalen"-
- "rann en liten bäck."
"Och i dess vatten"-
- "kunde man få se foreller."
- Jag visste att du skulle klara det! - Fantastiskt!
Ofattbart!
"Fiskarna glittrade i silver"-
- "och hoppade ystert."
"Här, på denna vackra plats"-
- "ville fåraherden vila och äta sin mat."
- Hon klarade det! Jag är så glad! - Bravo!
Lärarkompetens och tålamod kan lära alla barn att läsa.
Heidi, det här gör mig ofattbart nöjd.
Vår schweiziska unga dam klarar sig fint här.
Och därför...
...bör hon också stanna.
- För alltid? - Ja. Ja, min flicka. För alltid.
- Adjö, mor! - Adjö, min son.
Hur länge är du hemma den här gången?
Jag åker så snart det här med spöket är avklarat.
Jag hoppas att jag får se spöket med egna ögon i natt.
Det blir mitt första spöke.
Schack.
Arma barn!
Vad i hela fridens namn gör du här?
Rör henne inte! Man ska inte väcka sömngångare.
Hon är kall. Kan du ta in en filt till?
Vad sjutton är det här?
Kan du lämna oss ensamma?
Var inte rädd, lilla Heidi. Det är jag, doktorn.
Drömde du något?
Ja, om farfar.
- Har du ont någonstans? - Nej. Bara här. Lite grann.
Varför har du samlat ihop så många frallor, kära barn?
De är till Peters mormor. Hon kan inte tugga hårt bröd längre.
Saknar du ditt hem, lilla Heidi?
Nej, nej... Se så!
Såja, såja... Det kommer att bli bra.
- Hemlängtan, säger du? - Hennes nerver är alldeles upprivna.
- Hon måste skickas hem ögonaböj. - Det går inte.
Men hon måste få åka hem!
Jag kan inte göra så mot Klara. Så du måste göra allt du bara kan.
Du har fått mitt råd redan.
Har du sett spöket?
- Jag har inget sagt. - Berätta allt. Snälla!
Klara...
Spöket var vår lilla Heidi.
- Heidi? - Hon går i sömnen. Hon är inte frisk.
- Vad fattas henne? - Hennes hem.
Därför kan Heidi inte längre bo här.
Men det måste hon! Så får du inte göra! Snälla!
- Vad ska jag göra utan Heidi? - Hon måste åka...
Hon ska bo hos oss! Jag är sjuk och helt ensam!
Uppför dig! Nu ska du lugna ner dig!
Åk du till din farfar och Peter! Stick härifrån bara!
Tinette, kör mig till mitt rum nu!
Adelheid?
Sebastian följer dig till Schweiz. Tåget går kl. 12. Tinette hjälper dig packa.
Hem till farfar?!
Och Klara, då?
Klara?
Klara? Var snäll och öppna!
Tack.
Ge Klara den här, snälla.
Hon måste komma och hälsa på mig. Snälla!
Det får vi se.
Äntligen lite lugn och ro!
Tinette!
Jag ska kalla dig Heidi. Min lilla Heidi...
Tänk att folk kan bo där uppe.
Bergen är så dystra.
Upp med dig! Äran var min, min kära dam.
Ta nu väl hand om det här barnet.
Ajöken!
Titta! Det är Heidi!
Hej, Heidi! Hej!
- Titta på dina skor! - Heidi!
Peter!
- Jag hörde att du bodde i ett palats. - Det var inget palats.
- Vad har du där? - Vänta så får du se.
- Du får de mjuka frallorna, mormor! - Så härligt att du är tillbaka, Heidi.
- Och du får en stor korv. - Tack.
Farfar!
Heidi!
God morgon, Lilla Svan och Lilla Björn! - Peter, jag kommer!
Hallå!
- Här är din halva. - Tack.
Kära Klara. Byn är insnöad.
Den nyfallna snön gör allt vitt och gnistrande.
Farfar och jag har flyttat till byn, så att jag kan gå i skolan.
I skolan sitter pojkarna på ena sidan och flickorna på andra.
Läraren är strängare än vår var.
Ibland får vi smisk. Peter råkar alltid ut eftersom han alltid kommer sent.
Tala om för mig vad ni vill bli när ni blir stora.
En getherde.
- Bonde. - Bonde?
- Smed. Som pappa. - Smed?
Jag vill skriva berättelser.
- Vilken bokstav är det här? - Ett A?
D!
Efter skolan försöker jag hjälpa Peter att bli bättre på att läsa.
Den hade vi i går!
Men det går inte så bra.
Å, Klara! Jag saknar dig så.
Jag tänker på dig varje dag. Snälla, skriv till mig.
"Min största dröm är att du kommer och hälsar på mig."
"Din Heidi."
Jag önskar att jag tog farväl av henne.
Jag tror inte mina ögon. Det är Klara!
Peter! Titta!
Se, det är Klara! Min bästa vän Klara! -Klara!
- Klara! - Heidi!
- Jag har saknat dig så mycket! - Och jag dig.
- Farmor! - Heidi!
Klara var så dålig. Så jag tänkte att hon skulle få komma hit.
Tror ni att hon skulle kunna bo hos er i några dagar? För en liten summa.
Klara är vår gäst.
Å ja...
Ja...
Heidi!
Du måste hjälpa mig att klä på mig.
- Du behöver inte de här! - Heidi!
Inte det heller! Titta! Jag behöver inte heller såna kläder.
Heidi! Inte så snabbt.
Är de Lilla Björn och Lilla Svan?
- De är precis som jag trodde. - Peter! Här borta!
Titta, Klara är här!
- Klara, det här är Peter. - Hej. Jag har hört mycket om dig.
- Kommer du? - Nej!
- Varför inte? Vi går dit. - Hur ska det gå till? Du kan inte gå.
- Peter! - Då går vi.
Vi kan inte lämna Klara här.
- Peter! - Han lugnar ner sig snart.
- Nu går vi! - Jag skulle gärna gå upp dit med dig.
Kom igen, gå!
I väg! Gå ensamma då, korkade getter! Skynda på!
- Såg du? - Ja. Ett stjärnskott!
Nu kan vi önska oss något.
- Jag önskar att jag... - Nej! Du får inte säga det högt.
Fan också!
Kom! I väg med er!
Var är rullstolen? Var är den?!
Den är inte här.
Och inte här.
Den kan ju inte bara försvinna.
- Farfar! Jag hittar den inte. - Är den borta?
Det kan inte vara så. Har du letat överallt?
- Då får jag sitta och glo hela dagen. - Farfar kommer nog på något.
Han ska få höra ett och annat.
Lilla Björn?
Tack.
Såja!
Jag vet vad du har gjort, getgeneralen.
Ditt dåliga samvete är förmodligen straff så det räcker.
Ta nu hand om flickorna, tills jag återvänder i kväll.
Är det förstått?!
- Jag hämtar Peter. - Gör det.
Kom upp till oss.
- Jag vill inte. - Strunta i det då.
Han kommer när det vankas mat.
Det är så vackert! Precis som du beskrev det.
Ser du? Och nu är du här!
Jag ska plocka blåbär.
Klara!
Heliga Guds moder...
Kom hit och hjälp till!
Kom igen! Du klarar det. Det gör du!
Försök nu.
Du klarar det. Ja!
Du har gjort det!
God dag!
- Jag är här för att hämta min dotter. - God morgon, farbror!
God dag!
Hur kunde du ta Klara till ett sånt här ställe?
Titta bara! En sjuk flicka kan inte vara här!
Den där hyddan och alla stenar!
- Ni får ursäkta min son. - Jag vill träffa min dotter! Var är hon?
Pappa, jag är här!
Klara...?
Pappa!
Min flicka... Du kan ju gå.
Förlåt mig, snälla du!
Kära barn...
Det här är en present till dig, kära barn.
Tack, farmor!
- Det finns inget i. - Du ska själv skriva den.
- Vad är det, mitt barn? - De skrattade åt mig.
Varför det?
- För att jag vill skriva berättelser. - Jag förstår.
De vet inte bättre, för de känner bara till sin lilla by.
Men du har redan sett mer av världen.
Om det finns något som kan göra dig lycklig måste du göra det.
Och sen kan folk säga vad de vill.
Det var härligt att du kom.
- Jag kommer att sakna dig. - Och jag dig.
- Adjö! - Adjö, farbror!
Heidi! Adjö!
Hej hej!
Team Wild Animals Udgivet på: www.HoundDawgs.org
Översättning: Fredrik Papp www.undertext.se